A tájékozatlanság félreértéseket szül
Augusztus hó folyamán egy igencsak furcsa, ne mondjam provokatív olvasói véleményt találtam a Körkép honlapján, ami a szemétkihordási díj megfizettetésére vonatkozik. Úgy érzem, reagálni kell rá, mert téves irányba terelné a közvéleményt, és a valóság helyett ferde képet kapnánk a valós tényekről. Olvasónk ezt írja: „Hmm… érdekes hogy a helyi járulék bevezetése után is szükséges megfizettetni az emberekkel a szemétkihordást. Hihetetlen, mik mennek itt végbe, és mindenki csak tűr, hallgat.”
A mai demokratikus világban mindenkinek jogában áll kinyilvánítani véleményét, ezt tette a kedves internet-olvasónk is. Ám ha az a vélemény ütközik bizonyos erkölcsi normákkal, vagy ha valamilyen konkrét esetre vonatkoztatva alaptalanok, reagálni kell rá. Úgy érzem, ebben az esetben fennáll ennek a lehetősége, épp ezért a következő magyarázattal szolgálnék:
Bárcsak ne lenne ennyi szemetünk
–A szemétkihordás megfizettetésének és a helyi járuléknak semmi közük sincs egymáshoz. A helyi járulék eszközeit, mióta ez a kategória létezik, soha sem használták erre a célra. Ezeket az eszközöket a helyi közösségek tanácsa, az önkormányzattal egyeztetve, saját, önálló programja alapján lefektetett célokra használja fel, elsősorban a polgárok életkörülményeinek fejlesztésére, javítására, illetve megtartására. A helyi hozzájárulás eszközeinek felhasználásában soha nem szerepelt a szemétkihordási díj. Tudni kell, hogy a szemétkihordás már szolgáltatás, gazdasági tevékenység, a helyi közösségeknek viszont nincs joguk gazdasági tevékenységet folytatni, így a helyi járulék eszközeit ilyen célokra nem is használhatják.
A szemétkihordást eddig is mi emberek, adófizető polgárok fizettük, csak teljesen más módon: a telekhasználati járulékon (levegőadón) keresztül, tehát indirekt módon. Ez az eddigi megfizettetési rendszer az új előírások értelmében megszűnik, és a polgár személyesen kapja meg a szemétkihordási díjra a számlát. De erről már írtam a Körkép előző számában.
Egyértelmű, hogy a kedves internet olvasónk tájékozatlan volt ezen a téren, így csodálkozását fejezi ki, hogy „… mik mennek itt végbe...” és „mindenki csak tűr, hallgat”.
A teljes információ hiánya ilyen félreértéseket és félremagyarázásokat szül.
Vastag János